Etter romanen "Thérèse" av Francois Mauriac
Ta på dere jakkene igjen! Det er iskaldt i huset!
- Dere blir syke! Ta på dere! - Vi er tørste.
Høyere. Hun hører ikke. Vi er tørste!
Drikk når dere er avkjølt. Thérèse, si det.
Blir du forkjølet, vil ikke faren din at du tilbringer ferien her.
- Skal jeg lese for deg? - Nei, det er kjedelig.
L'ESPÉRANCE SOMMEREN 1922
Ligg stille. Det er for varmt!
- Kommer du tilbake i morgen? - Ikke hver dag. Da blir vi lei.
Og i morgen kommer broren min fra Paris.
- Thérèse! Middagen er klar! - Jeg sier adjø til Anne.
Vet du hva alle sier? Om noen år skal du gifte deg med broren min.
APRIL 1928
Pass på bregnene. Det har ikke regnet på lenge.
- Ser du beitemarken der borte? - La Bienvenue?
Fra la Bienvenue til I'Espérance har vi 2000 hektar furuskog.
Stefaren min har 500 og moren min 1500.
Og mellom la Bienvenue og Argelouse ligger min, Larroques.
4500 hektar furuskog når vi er gift, madame Bernard Desqueyroux.
Ja. Snart.
Bernard, jeg gifter meg også for skogens skyld.
- Syns du at det er feil? - Slett ikke.
Far sier at jeg har det i blodet, -
- men du er også forelsket i skogen min. Det er ingenting rart med det.
- Ditt vakre hode er fullt av ideer. - Gale ideer?
Noen av dem, som hos alle.
Da får du få dem ut av meg.
Jeg føler at jeg hører hjemme i din favn. Jeg lengter.
- Familien Azevedo. - Vakkert! Han synger fint.
Sønnen har visst tæring. Søsteren døde av det. Det går nok i familien.
- "Azevedo" er vel portugisisk? - Ja, kanskje det.
De sier at de ikke er jøder, men de ser sånn ut.
Du går vel ikke for langt med Thérèse?
- Ikke lek med henne. - Jeg skal gifte meg med henne!
- Får jeg spise noe? - På denne tiden?
Ja, jeg er sulten. Jeg ber Balionte lage en omelett. Balionte!
Balionte!
Hun er gløgg og har familiefølelse, men tenker for mye.
Og så røyker hun som en skorstein.
Faren er sta, som alle radikalere. Han tenker virkelig feil!
Moren var troende, men Thérèse var liten da hun døde.
- Hun er bestemt som faren sin. - Han har innflytelse.
Han har en framtid innen politikken, -
- men tenk at din vordende kone er rikere enn vi er!
- Mannen din bruker for mye. - Du ødelegger appetitten.
- Jeg? Nei! - Skal vi gå?
- Ses vi til middag? - Nei, din mann irriterer meg. Hunder!
Fint antrekk, mademoiselle Anne! God dag, vordende svigersønn. Utmerket.
- I like måte, vordende svigerfar. - Hvor skal dere?
Med gevær og hunder? Hva tror du?
Apport!
Slipp!
Så fin den er! Skal vi gi den til Thérèse?
- Gjør det. - Vil du ikke treffe kjæresten din?
Vi ses nesten daglig. Jeg blir her. Ringduene kommer i morgen.
- De første? - Ja.
- Er det sateng? - Silkesateng.
- Så elegant! - Ja, men jeg tviler...
Bryllup handler om tradisjon. Musselin holder. Det tordner!
Du blir her, dermed basta!
- Hva er det? - Anne sover over her.
Stakkars! Det er ingenting. Det er bare tordenen.
- Er du ikke redd? - Hvorfor?
Om én måned, når du har giftet deg med Bernard...
- Ligge med broren din hver natt? - Ja.
- Skremmer det deg ikke? - Nei, jeg tenker aldri på det.
- Du lyver! - Nei, det er sant. Aldri.
- Enkelte liker det, mens andre... - Ja, folk er ulike.
- Jeg ville nok ikke likt det. - Hva vet du om det?
Har du prøvd?
Enkelte på klosterskolen gjør det på seg selv, om natten.
- Det er en skam. - En hyggelig synd, kanskje.
- Spurte du ikke? - Nei. Slutt å drive ap med meg.
Jeg tenker for mye.
Det er det som skremmer meg, ikke å ligge med Bernard.
Når jeg er gift, faller alt på plass.
Jeg vet ikke hvordan, men det kommer til å falle på plass.
Ekteskapet blir min redning, Annette. Da slipper jeg å gruble.
Jeg vil bare ha fred.
- Jeg velger freden. - Fred er helt uinteressant.
I romaner er ikke kjærlighet fred, men ekstase.
Henførelse... Henrykthet.
Du er lillesøsteren min.
Min lille venninne.
Du sa at hun var vakker.
Hei, Thérèse.
Bernard! Bernard!
PÅ HOTELL I BADEN-BADEN MAI 1928
"Elskede Anne, vi bor på Schwarzwalds flotteste hotell" -
- "der foreldrene dine var på bryllupsreise."
"Det var kanskje da du ble til?"
"Jeg kalles 'madame' 'Desqueyroux' kan de ikke uttale."
Du skulle se det i solskinn...
"Vi taper penger på kasinoet, spiser kål og pølse" -
- "og drikker mineralvann."
Kom igjen!
Kom hit! Kom hit! Sånn ja.
"Jeg liker ikke å skrive."
"Men jeg har jo lovet det, så jeg tvinger meg fordi jeg er glad i deg."
"Jeg savner deg. Jeg har møtt en herlig mann!"
"Hvis du bare ante hvor lykkelig jeg er!"
"Husker du båten Azevedo kjøpte til sønnen?"
- God dag! - God dag.
- Jeg er Jean Azevedo fra Valméja. - Jeg vet det.
Hjelper du meg?
Thérèse!
Thérèse.
Herregud! Kjenner du hvordan det slår?
- Det var da bra. Hva er det? - Jeg vet ikke.
Jeg ble svimmel og holdt på å besvime.
Skrekkelig! Det er kanskje maten?
Leser du fremdeles det brevet?
"Nå har jeg også fått oppleve det."
"Jeg har også en mann i livet mitt."
"Du opplever vel samme lykke med mannen din?"
"Monsieur Desqueyroux Personlig." Fra moren din...
Blir du sur for det?
Nei, dette er mer interessant: Tre brev fra søsteren din.
- Hun som ikke liker å skrive. - Her, ditt personlige brev.
Anne fornekter seg ikke! Hun er forelsket i Azevedos tbc-syke sønn!
Det virker som det er alvor. Hun vil gifte seg så fort hun blir myndig.
Hør her:
"Søsteren din er blitt gal. Tenk om Deguilhem får vite noe og trekker seg?"
Tenk... Åpne brevene, fort! Ikke krangle nå, Thérèse!
- Åpne nå! Hva venter du på? - At du skal gå.
Hør i det minste på hva mor skriver: "Jeg regner med Thérèse."
"Bare hun kan snakke Anne til rette."
Du er vår redning, skatt.
Det er ikke noe å le av. Det er en katastrofe-
- hvis Anne ikke gifter seg med Deguilhem.
Azevedo er rikere. De lager Saint-Émilion-vin, eier jord...
- Jøder! - En gammel Bordeaux-familie.
Ja, ja... Du sier imot for sakens skyld.
Det gjør ingenting. Jeg må bli vant til det. Anne med en Azevedo, en tbc-syk.
Hva døde din far og bestefar av? Og mamma? Har du tenkt på det?
Vi får også tbc og syfilis.
Nå går du for langt. Det er ikke morsomt engang.
- Røyker du nå igjen? - Vi feier alltid alt under teppet.
- Flaks at tjenerne opplyser deg... - Jeg lytter ikke.
Det er bare å vente til du er ferdig. Jeg vet at det morer deg.
Men du skal vite at slike vitser ikke tolereres hjemme.
Thérèse, har du noe imot å dra hjem tidligere?
Vi drar hjem når du vil, Bernard.
"Foreldrene mine holder meg innelåst, men jeg er klar til å vente."
"Ingen skal få hindre Jean og meg i å treffes."
M. Hermann, ordner du to billetter på 2. klasse til Bordeaux i morgen?
"Du viste meg stedet."
"Det var du som valgte stedet for min lykke."
"Jeg får ikke treffe Jean. Jeg er innelåst."
"De tror at du skal snakke meg til rette."
"Jeg vet at du er på min side. Skynd deg hjem, så skal jeg forklare."
"Jeg er lykkelig og lider. Jeg lider gjerne for Jeans skyld."
"Han lider også, skriver han. Svar fort og si hva du syns om Jean."
"Syns du også at han er vakrest i verden?"
Jeg har flaks som har en kone som deg.
Det som skjer med Anne, er urovekkende, men jeg er samtidig stolt.
Familien min stoler på at min kone redder situasjonen.
La meg se...
De har rhinskvin. Det har jeg aldri drukket. Det er ikke billig...
Det er overvurdert. Det kommer ikke opp mot bordeaux.
En venn pleier å si: "Ikke dårlig, men jeg foretrekker vin."
- Er du der? - Ja, det er klart.
Det virker ikke slik.
- Hva tenker du på? - Jeg tenkte på-
- at jeg også er lykkelig med mannen min.
Ja, vi har det bra sammen. Det skal bli skjønt å få komme hjem igjen.
- Skal du ikke spise opp desserten din? - Nei.
Hva er galt, lille venn? Er det varmen?
- Er du uvel? Allerede? - Nei, jeg venter ikke barn, Bernard.
Jeg tenkte på Annes eventyr, og så tenker jeg på familien.
På familien, framfor alt.
"Jeg ville forlate alt for Jean Azevedos skyld."
"Vi stopper ved den siste grensen, fordi han vil det, ikke jeg."
"Han står imot. Jeg vil gå lenger."
"Han er stolt over å kunne stå imot der andre ubehersket gir etter."
JULI 1928
Nei, jeg har ingen post til deg, mademoiselle Anne.
Takk, min venn.
- To brev fra monsieur Azevedo! - Nå igjen?!
Postmannen ga meg dem villig.
- Postmannen kan sladre. - Nei, vi vet for mye om ham.
- Litt vin, mor? - Takk. Server monsieur Larroque.
- Litt suppe, monsieur Larroque? - Jeg spiser aldri suppe.
Litt suppe, mademoiselle Anne?
- Unnskyld. - Si meg, kjære venn...
Skal deres mirakuløse monsieur Briand bli en dyktig leder en dag?
Briand slutter fred og forsones med Tyskland.
Vi snakker om noe annet. Parentis skog, som vi kjøpte takket være dere.
Snart eier familiene våre 1/6 av departementet.
Bravo! Vi er uenige, men eiendommene våre er som skapt for hverandre.
Livet er ikke verdt å leve om man ikke eier jord. Skål for demokratiet!
Dette er en familiemiddag, pappa. Jeg foretrekker når vi er uvenner.
- Nei, takk. - Anstreng deg litt, Anne.
Nå anstrenger vi oss...
Hvor skal du?
- Hvor skal du? - La henne være.
Reis til Biarritz med foreldrene dine, så de roer seg.
I mens prater jeg med Jean Azevedo og forklarer situasjonen.
At du er innelåst og at du elsker ham, men at dere må ha tålmodighet.
- Jeg kan ikke reise bort. - Du får jo ikke treffe ham!
Nei, men jeg vet at han er i nærheten.
Du har ikke engang fått noe brev. Er det ikke rart at han ikke skriver?
- Jo, jeg forstår ikke... - Han skal jo også reise bort.
Om én måned venter studiene i Paris.
Hva er så spesielt med Jean Azevedo?
Du kan ikke forstå det... Det går ikke an å forklare.
Ingenting ville unngått meg om jeg virkelig elsket en mann.
- Prater du med Jean om jeg drar? - Ja, sa jeg jo.
Gir du ham brevene mine? Skriver du og forteller?
- Ja, det skal jeg gjøre. - Lover du det?
Du er glad meg, i det minste.
- Kjente jeg ikke noe i magen din? - Jo.
Det har rørt på seg i noen dager.
Thérèse skal be gutten la henne være. Vi kan stole på min kone.
Adjø, gutten min.
Stol på meg, lille venn. Alt kommer til å ordne seg.
God tur! Fornuftig av deg.
Hvem snakker du med?
OKTOBER 1928
- Føttene dovner. - Allerede i fjerde måned...
Kvinner får lide for mennenes skyld. Du vil bli trøtt og sliten.
Hva vet mademoiselle Clara om det?
Der er den jo! Jeg har lett etter den overalt.
Opp og gå! Det må gravide. Hun spiser vel?
- Ja, hun spiser. - Ta på deg tøflene.
- Hvordan føler du deg, skatt? - Jeg har det bra.
Så fint. Vil du at jeg blir hos deg en stund?
Hva er det med dere, hunder?! Ro dere ned!
- De er så rastløse! - Du også. Gå! Duene venter ikke!
Kom nå, hunder!
Har du sett for noen skjønnheter! Vi fanget dem med nett.
- Et halvt dusin! Trinne og fine! - Her.
- Takk. - Ta dem bort!
Du kommer nok til å la dem smake deg.
"30. oktober, Sankt Wilfrid." Vi er vel ikke tyske?
Det er den 30. oktober, Thérèse.
Måneden er slutt og mor venter på nyheter.
Snart drar han til Paris. Du har ikke pratet med ham.
- "Han?" Jean Azevedo? - Ja, nettopp.
Han heter faktisk Jean Azevedo.
Kjenner du hvordan det slår? Er det normalt?
Ikke vet jeg hva du kjenner, Bernard.
Bare fordi din far døde av hjertekrampe...
Slutt å skape deg. Det er umulig i din alder.
- Er du virkelig redd for å dø? - Ja, det er klart.
Jaså?
- Vil du ha valeriana? - Ja, takk.
- Takk. - Ingen årsak.
Du burde kanskje dra til Bordeaux og besøke Berthier?
- Tror du at det er alvorlig? - Reis til Bordeaux.
- Unnskyld. - Ingen fare. Stig på.
- Vær så god og sitt. - Takk, men jeg står helst.
- Jean Azevedo? - Madame Desqueyroux?
Thérèse, Annes svigerinne? Hyggelig.
Anne har snakket mye om deg.
- Skulle jeg gifte meg? - Anne er gal etter deg.
Anne er en herlig ung jente, men det var aldri aktuelt med giftermål.
- Er det forbudt å leke litt? - Anne er som søsteren min.
Hun lekte ikke. Det var ikke bare en flørt.
Jeg vet at du ikke blir sjokkert...
- Det vet jeg jo ikke... - Du er ikke som andre her i trakten.
Hun fortalte det. Hun sa at man kan snakke med deg om viktige ting.
Anne fikk sikkert oppleve sitt livs lidenskap med meg.
- Hva vet du om det? - Jeg vet det. Det vet du også.
Du vet hva jeg prater om: Det livet som venter Anne.
Det livet som venter alle kvinner her i trakten.
Et dystert småbyliv.
Dystert, konvensjonelt og stivt.
- Vi er for unge til å binde oss. - Jegere!
- De finner oss ikke. - Hvorfor ikke?
Fordi jeg må dra.
Har du lest "Jordens næring"?
Nathanaël: "Hver følelse er fylde."
"Blir du ikke påvirket av det du spiser, er du ikke sulten."
"Heller en patetisk eksistens enn fred og ro."
Det er klart at du har lest den. Begjær, nytelse...
Gidé beskriver det bra og søker Gud.
- Det er bekvemt å tro. - Nei, det er mer komplisert enn som så.
Renhet er også vakkert. Jeg husker ikke at jeg har vært ren.
Nå ble du likevel sjokkert. Innrøm det.
Nei, forundret. Jeg er ikke vant til å snakke om følelser.
- Hva snakker dere om hjemme? - Været, jakt, den siste sladderen.
Eller så unngår vi temaet. Det er vi flinke til.
Orker du det? En kvinne som deg?
Så... Adjø da, madame Desqueyroux.
Og Anne? Vi har jo ikke pratet om hva vi skal gjøre med Anne.
Du kan vel skrive til henne og gjøre det slutt?
Et ømt brev, der du samtidig gjør det slutt?
- Det er ingenting galt med meg! - Det gjør vondt.
Unnskyld. Ifølge Berthier er jeg litt blodfattig. Blodfattig! Har du hørt!
Han vil behandle meg med arsenikk. Balion får dra til apoteket.
- Jeg må få appetitt! - Jeg har snakket med Azevedo.
Bravo! Et brev blir perfekt!
- Gikk han med på det uten problemer? - Ja, han ville ikke gifte seg.
Hallo der!
Trodde du på det? Du er ganske naiv, skatt.
En Azevedo gifter seg ikke med en La Trave! Det går bare ikke.
De er smarte. De risikerer ikke å tape noe.
- Utsøkt suppe! - Det er ingen vits i å skrike.
Se på henne og artikuler.
Suppen din er utsøkt.
Da skal jeg lage den igjen.
- Hvordan er han ellers? - Hvem da?
Jean Azevedo, som ikke vil ha søsteren min.
Han er en ung mann.
- Du spiser ikke. Spis for to. - Det tar du deg av.
Det er sant. Jeg har fått tilbake appetitten.
Så fort jeg hadde møtt Berthier, følte jeg meg bedre. Utrolig!
"Min lille Anne, snart er jeg bare et hyggelig minne."
"Vi må nå sørge for å skape oss en plass her i livet. Hilsen..."
Nei, "hilsen" blir for kjølig.
"Jean." Jeg avslutter med bare "Jean", det blir bedre.
Jeg poster det på veien hjem, så går det av gårde i morgen tidlig.
Hva syns du?
Jeg syns-
- at det lyder grusomt!
- Hvis jeg var Anne... - Men det er du ikke.
Anne er en enkel liten sjel. Hun blir snart kuet.
Og det kommer hun til å være fornøyd med, jeg lover.
Én, to, tre, fire... Og én til for sikkerhets skyld.
Det er bra for helsen.
"Jeg drar til Paris i kveld. Det blir tomt uten samtaler og spaserturer."
"Vi ses om ett år. Da har du sikkert frigjort deg."
"Du dro på grunn av stillheten."
"Stillheten i Argelouse passer ikke parisere."
"Uten deg går jeg inn i en evig tunnel."
"Et land uten verken veier eller stier."
"Du svarte ikke på mitt forrige brev. Er ikke provinskvinnen verdt det?"
"En gravid kvinne er ikke noe vakkert minne..."
Hva gjør du?
- Skriver du? - Jeg kommer.
- Du legger deg for sent. - Jeg får likevel ikke sove.
- Er det på grunn av barnet? - Trolig.
- Vi ses straks. - God natt, Bernard.
"Du syntes vel at jeg var kjedelig. En idiot" -
- "som ikke er seg selv på grunn av falske omstendigheter og holdninger."
"Jeg fikk bøkene du likte, og forsto ingenting. Du skjønner, en idiot."
- Hvor er Jean? - Har du gått hit fra Saint-Clair?
Hvor er han?
- Han har reist. - Jeg tror deg ikke.
Det var ikke hans ord i brevet. Jeg kjenner ham!
Du dikterte dem! Du forrådte meg for å redde meg!
Du ble raskt en i familien! Du er verre enn moren min!
Hun later ikke som hun er frigjort eller selvstendig! Du gjør meg kvalm!
- Hvor skal du? - Til Valméja.
- Jeg venter hos ham - Han er i Paris!
- Du lyver! - Vent, Anne!
Slutt!
På plass! På plass, sa jeg!
La meg være! Ikke rør meg!
Jeg drar til Paris. Jeg skal finne ham.
Hva gjør du her?! Nå holder det! Slipp henne!
- Forsiktig! Hun har skadet seg. - Legg deg!
Vet du hva man gjør med tisper som rømmer? Man låser dem inne!
- Jeg er ikke redd for deg! - Stille!
- Se hva mannen din gjør! Sånn er de! - Stille! Opp med deg! Opp, sa jeg!
Opp med deg!
- Skal du ikke ta spaserturen din? - Jo.
Det er bra for barnet.
Det er ikke barnet som går, men jeg.
- Skal jeg bli med? - Det trengs ikke, takk.
"Mannen min behandler meg som en sart vase."
"Bare det jeg bærer i skjødet mitt, er viktig for ham"
"Det føles som om jeg ikke eksisterer lenger."
Én, to, tre, fire.
DESEMBER 1928
"For min og for barnet jeg venter sin skyld," -
- "skal jeg føde hos mine svigerforeldre i den hellige familien."
Det er nok knip, som Bernard. Han skrek alltid som liten.
I morges ville hun ikke amme. Ikke i natt heller. Det får bli flaske.
Spill nå, Anne! Du er så langsom, jenta mi!
Vi må skifte på henne.
Balionte! Balionte!
- Vil du at jeg tar henne? - Ja, hvis du vil.
Balionte!
- Balionte! - Hun trives hos deg.
- Hun foretrekker meg. - Ja. Forargerlig...
- Så søt hun er... - Balionte!
AUGUST 1929
500 hektar i går! 500! Hva syns du?!
Hvis vinden hadde snudd, hadde skogen i Balisac brent.
- Én, to, tre, fire. - Ikke tell dråpene dine!
Flaks at det ikke var nordavind!
Landsbyer brenner aldri. Det er rart.
Ilden velger alltid trær, ikke folk.
- Hva er det? - Det slår fort.
Ilden gjør deg nervøs. Lukk vinduet! Lukten er uutholdelig!
Da svetter vi i hjel.
- Hvis det bare kunne regne. - Det kommer aldri mer til å regne.
Hvorfor sier du det? Slutt å spøke. Brann er ingenting å leke med.
Jeg vet det, Bernard.
- Ilden er langt borte. - Nei, den nærmer seg!
- Det brenner nok i Hostens. - Det er over!
Brenner det i sør, er det slutt! Vi må slå alarm.
Nei, da får folk panikk.
Det er verre enn sommeren -21: Fra Saint-Flovier til la Bienvenue!
- Jeg henter henne. - 1/3 av Deguilhems skog!
Madame Deguilhem har ikke kommet seg ennå.
- Gjør det noe om jeg bytter på henne? - Nei da.
Jeg har glemt å ta dråpene mine!
Én, to, tre, fire.
- Bernard, ordføreren er her. - Ja.
- Ilden er nær. Vi må slå alarm. - Hvor nær?!
- Nær, Bernard! Ingen hører på meg. - I Hostens eller Mano.
Kom igjen!
- For en stank! - Vi kan vel lukke vinduene?
Selv om vi lukker vinduene, kommer det å lukte brent kvae i huset.
Herregud! Jeg trodde at jeg skulle dø av heteslag!
Du gjorde rett som tok det rolig. Det brenner i Mano. Det kommer ikke hit.
Jeg tørster i hjel!
Tok jeg dråpene mine?
Én, to, tre, fire.
Du blir aldri oppjaget.
Det gjør vondt.
- Har han spist noe spesielt? - Nei, ferske mandler.
- Det er mulig. - Nei, det kommer sikkert av brannen.
Vi var så urolige. Og denne grusomme stanken gjør ham dårlig.
Thérèse... Thérèse!
Jeg må spy!
Seks, sju, åtte, ni.
- Hvor skal du? - Jeg vil ha omelett.
- Egg, etter to dager til sengs?! - Jeg må få igjen kreftene.
Mor hadde rett. Det var brannens feil.
- Her! - Jeg holdt på å glemme dråpene!
Jeg skulle akkurat til å gi deg dem.
Én, to, tre, fire. Ja, jeg teller alltid dråpene mine.
- Jeg ber Balionte lage omelett. - Takk, skatt.
Monsieur Desqueyroux har det visst ikke bedre, ser jeg.
- Og hvordan har lille Marie det? - Utmerket. Hun har jernhelse.
Så fint.
Hils ektemannen din. Håper at han blir bedre.
Takk. Adjø da, monsieur Darquey.
Det er ikke paratyfus. Han har høy puls og lav feber.
En hard influensa... Jeg vet ikke hva det ellers kunne være...
Han blir ikke bedre. Vi trenger en spesialist.
- Pédemay er en venn. Han blir sint. - Bernard ville bare bli urolig.
- Hun har rett. Det hadde vært verre. - Thérèse!
Herregud...
Madame Desqueyroux? Madame!
- Madame, hører du? - Hun har våknet.
- Som du skremte meg! - Hun våker døgnet rundt.
- Hun verken spiser eller sover. - Det er appelsinvin fra i fjor.
- Den gjør susen. - Gi meg litt. Jeg må bli rolig.
- Nå føles det bedre. - Du er helt ferdig. Du må hvile.
Jeg håper at det ikke er influensaen.
Jeg burde kanskje spørre en kollega om råd.
"Vi dro tilbake til Argelouse. Luften er bedre og sykehusene nærmere."
Håndskriften min er forfalsket. Jeg skrev aldri ut slike mengder!
Og nå?
- Og nå? - Stakkaren har visst mistet følelsen.
Og nå?
- Siden når kan han ikke røre beina? - Siden i morges, doktor.
Får jeg prate med deg?
Falske resepter og lammelse... Ikke la ham være alene med kona.
- Jeg forstår. Hørte du? - Skal jeg ikke kjøre deg?
Det gjør jeg. Bli her.
Hold kona hans borte til vi har tilkalt hjelp.
Hvordan skal det skje? Det er lett for dere å si...
Det er best at du går ut herfra.
Det er best at du går ut.
Vent!
Hun sovner ikke uten denne.
Et sykehus i Bordeaux? Hvorfor ikke i Paris når de likevel holder på?
Hva kan de finne? Duger ikke legene våre?
Er du sulten, lille venn?
Pédemay tenker å stevne deg for forfalskning av resepten.
Hvordan kunne du? Hvordan kunne du gjør det?
- God dag, Balionte. - God dag.
Takk.
- God dag, Balion. - Madame Thérèse...
- Mannen min venter på meg. - Hvem er det?
Det er jo Marie...
Du kan slippe meg inn. Jeg lover at ingenting vil skje.
- God dag. - Du kan gå, Balion.
Sett deg.
Det er ikke passende at vi er dus lenger.
- Syns du at det er morsomt? - Nei, Bernard.
Du har nok rett når det gjelder å være dus.
Har du forberedt forsvaret ditt?
- Nei. - Selvsagt ikke...
Vi gjør det sammen, men da må du fortelle alt.
- Alt dommeren og advokaten din sier. - Min advokat?
Ja, advokat Duros, en venn av familien som vi stoler på.
- "Vi?" - Familien, jeg, din far...
Du får flytte dit noen dager. Ja, du kan ikke bo her.
- Jeg kan bo hos tante Clara. - Ja, det er nærmere domstolen.
Greit. Var det alt?
- Får jeg omfavne Marie? - Nei, det er best at dere ikke ses.
- Adjø. - Adjø.
God kveld, Anne.
Takk, Balionte.
- Hun har gått nå. - Sønnen min er en helgen.
Han beskytter familien for enhver pris!
"På veien møtte jeg en fremmed."
"Han ba meg hente ut resepten hans på apoteket."
"Jeg visste ikke at den var falsk og at han skyldte penger."
"Jeg kjente ham ikke. Han var enkelt kledd"...
Herregud, Thérèse! Kom med noe nytt, for familiens skyld!
For en røverhistorie! Pédemay har saksøkt deg for forfalskning!
Han garderer seg! Hvis han ikke tar tilbake alt, er det ute med oss!
Det var for mørkt. Jeg så ikke ansiktet.
- Han sa ikke hvor han bodde. - Hvorfor tok du imot den?
- Du visste ingenting om ham. - Jeg syntes synd på ham.
Jeg gjorde det av kristen godhet.
- Dagen etter hentet han medisinen. - Og ingen andre enn du så ham?
Nei, herr dommer, ingen andre. Jeg beklager.
Greit. Monsieur Desqueyroux får vitne i morgen, hørte dere det?
Hils mannen din og si-
- at han må garantere at du nevnte den fremmedes resept.
- Madame, hører du? - Ja visst, advokat.
Si at jeg nevnte mannens resept og at han hentet medisinen.
Men ikke si at jeg var uforsiktig.
Ja, vi må ikke overdrive. Det må være vanntett, enkelt, troverdig, -
- banalt og hverdagslig. Vi må avdramatisere det hele.
- Hvordan er dommeren? - En logiker. Metode, motiv, analyse...
- Han liker enkelhet. - Ja, vanntett, enkelt, troverdig.
- De får en god, upyntet historie. - Enkel, ikke useriøs.
- Han er intelligent, kultivert. - Ja visst. Kom inn!
God kveld, monsieur. Det er tid for den lilles bad.
- Marie, kom nå. - Nei.
- Jo, kom nå. - For noen fine, rosenkinn!
Tross at det har regnet i dagevis!
Men du vil vel gå ut og leke med hundene?
Du er trøtt. Jeg skal gå. Vi ses i morgen.
- Thérèse? - Ja?
Duros har ikke sendt regningen sin.
Jeg vil betal per gang, ingen enkeltsum.
Han er ikke billig... Be ham sende regningen omgående, ikke glem det.
Nei, jeg skal ikke glemme det.
- Hva vil han si? - Jeg er trøtt.
Hva vil Bernard si? Dere er vel ikke uvenner? Det er ikke rett tid for det.
- Kona nevnte resepten samme kveld. - Sa du ingenting?
- Ta imot resepter fra fremmede! - Jo, at hun er for bløthjertet.
Hun ble vel rørt av fortvilelsen hans.
Hun burde ha vært på vakt og vært forsiktig, men...
- Ta litt vann, monsieur Desqueyroux. - Unnskyld.
Jeg telte aldri dråpene. Jeg doserte feil.
Det gikk nok bra, men man vet aldri...
- Be Balionte gi meg noe å spise. - Er du tørst?
- Jeg sier ifra til Balionte. Adjø. - Adjø, Thérèse.
7. DESEMBER 1929 UTREDNINGENS SISTE DAG
- Adjø, madame. - Adjø, dommer.
- Advokat. - Monsieur dommer...
Saken avskrives.
- Ingen ubehagelige overraskelser? - Nei.
- Takket være min svigersønn? - Pédemay tok tilbake stemningen.
- Et offers vitnemål... - Ingen har dødd.
Ja, svigersønnen min lever.
- "Offer for uaktsomhet." - Står bilen langt unna?
Balion står på Place des Gemmeurs. Vi kunne ikke gjerne hente deg her!
Snart er alt glemt, men nå må vi reparere dette.
Det er siste gangen du må kjøre meg.
- Adjø. - Adjø.
Adjø, madame. Drar du hjem i kveld?
Ja visst, mannen min venter på meg i Argelouse.
Han har det bedre nå når jaktsesongen nærmer seg.
Jeg tenkte å bli noen dager...
Nei! Er du gal? Du kan ikke forlate mannen din nå.
Dere må være uatskillelige! Hører du?
Har du ikke forstått det? Og du skal lyde mannen din!
- Kom deg inn, nå! - Adjø. Når enden er god, er alt godt.
Bernard.
Bernard, hør på meg uten å avbryte meg.
Sånn ser jeg det-
- med mine øyne. Du vil forstå meg.
Jeg ville ikke begå noen forbrytelse. Jeg vet ikke hva jeg ville.
Forstår du meg?
- Tror du meg? - Jeg forstår deg, Thérèse.
Jeg tror deg. Jeg tilgir deg.
Tilgir du meg? Er det sant?
Jeg er tørst.
Går du ned på kjøkkenet og henter noe å drikke?
Du drister deg til å smile!
"Ingen kan hjelpe meg."
- God kveld, Balionte. Hva gjør du her? - God kveld.
De skal bo her hos oss nå.
Det står hønsebuljong og vin på rommet ditt. Du må være utsultet!
Skal du ikke gå og legge deg? Det er sent!
- Saken er henlagt. - Resultatet var gitt.
La meg forsvinne.
- Det er alt jeg ber deg om. - Stille. Hvordan våger du å mene noe?
Fra og med nå hører du på meg og lyder ordrer.
- Jeg bestemmer alt og du lyder. - Hva skjer ellers?
Du vitnet til min fordel. Endrer du vitnemålet, anklages du for mened.
Jeg gjorde det for familiens skyld. Jeg løy for familiens beste.
Jeg teller ikke.
Folk må tro at vi står samlet. Jeg blir her.
Men vi deler ikke rom. Du får spise på rommet.
- Og tante Clara? - Ikke avbryt.
Det holder som det er.
Du får ikke bevege deg i husets øvrige rom.
Vi ses på søndager under messen og på torsdager på torget.
Marie blir hos mor, som drar til Biarritz med Anne.
Vi får skylde på helsen.
Trodde du at du fikk beholde den lille? Hun arver skogen.
- Tror du at det var derfor? - Hva ellers?
Hva så. Det interesserer meg ikke.
Du betyr ingenting for meg lenger, men du bærer fremdeles navnet mitt.
Jeg går og legger meg.
Balionte har gjort i orden det vestre rommet. Der er alt du trenger.
Jeg er redd.
Det gjelder tante Clara, madame.
OKTOBER 1930
- Skremte jeg deg? - Du får jo ikke være i kjøkkenet.
Jeg skal hent te.
Når du likevel er her... Kan vi få være alene?
Ja visst, monsieur Bernard. Kom.
Det virker som alle tror at vi kommer bra overens.
Man tror at du er syk, deprimert. Enkelte syns til og med synd på deg.
Folk tror at du vil bo her og at jeg besøker deg iblant, noe som er bra.
Jeg drar. Du trenger ikke gå til messen. Du er jo likevel ikke troende.
- Og Marie? - Jenta har det bra, takk.
Be Balion komme inn igjen når du går ut.
"Elskede Anne, du vil aldri lese dette. Jeg tenker å brenne det."
"Skrev jeg det engang? Selv om du leste det, ville du ikke forstå noe."
"Du forstår ikke hva jeg har gjort" -
- "eller hvordan jeg har det."
"Eller hvordan giften grodde under våre føtter sommeren i Argelouse."
For en svinesti!
Det stinker! Hva tjener det til å bære opp vann? Du rører det ikke.
Skyld deg selv!
"Du kan ikke forstå hvordan jeg har lidd."
"Dette landet uten veier der jeg har vært fange..."
Snart setter hun fyr på huset!
Disse lakenene skal du ikke få brenne hull på!
"Akkurat som broren din, er du et ubehjelpelig, enkelt individ."
"Jeg så deg elske og hatet deg for det."
"Jeg så deg lide, men selv lidelsen din var tydelig og forståelig."
"Nå prøver jeg å finne meg selv igjen."
"Du vil innta din plass uten å vite hvilken rolle du har spilt"-
- "i historien vår, i forbrytelsen min."
"Du skal gifte deg med Deguilhem og glemme Jean Azevedo og meg."
"Jeg forsvinner som en slektning man skammer seg over i fotoalbumet."
"Marie vil glemme navnet mitt."
"Jeg vil ikke lenger eksistere for deg, datteren min eller familien."
Madame. Madame!
Du har fått brev fra monsieur Bernard.
Kan du ikke lese det? Kommer han, må jeg rekke å forberede alt.
"Balion har fortalt meg at du har det bra."
"Jeg kommer den 20. Med Anne og Francois Deguilhem."
"Familien Deguilhem vil at sønnen treffer deg før de tar ut lysning."
Angstreng deg nå, madame.
Herren og de forlovede kommer om ti dager.
De forlovede?
På ti dager rekker vi å få deg på beina igjen.
Jeg har laget kylling. Du får spise på kjøkkenet med oss, ved peisen.
Og så har jeg kjøpt rødvin og sigaretter.
- Anstreng deg litt til nå! - Jeg er trøtt.
Hun gjør så godt hun kan. Vi kan ikke tvangsmate henne.
Monsieur Bernard kan dressere hunder.
Han setter strupehalsbånd på dem. Det gikk fort å få henne til å lyde.
Hun skremmer meg.
Jeg burde kanskje vaske håret hennes...
- Skatten min fryser vel ikke? - Jo, litt.
Slike gamle hus er umulige å varme opp.
- Har dere kjeller? - Nei.
Da er det ferdig. Gulvet vil råtne.
Men dere kunne jo legge på et lag med sement.
Det er helt muggent!
- Se hva hun gjør. Hun er kanskje syk. - Hun kommer nok ikke ned.
- Hun finner sikkert en unnskyldning. - Og ingen kyss på kinnet, takk.
- Å ta henne i hånden, er ille nok. - Slutt!
Det verste er hykleriet hennes!
Mordere fins det jo, men dette hykleriet er fælt!
- Ja, men tenk på familien. - Jeg gjør jo det!
Ellers ville jeg ikke vært her!
- Hun kommer! - Jeg hører ingenting.
Hva er det? Ikke se sånn på meg. Det er ingen fare med meg.
Jeg har ikke kunnet gå ut og har mistet appetitten.
Heller det enn å bli tykk...
God dag, Bernard. God dag, svigerforeldre.
God dag, Thérèse.
Anne... Anne...
Lille venn. Så lykkelig jeg er!
Jeg er så glad for din skyld! Du er virkelig heldig.
Jeg vet det, madame.
Nå, fortell om bryllupet og brudekjolen din.
Føles ikke vinteren lang her?
Men en husmor har vel alltid noe å gjøre...
Hvor mange lass med kvae får dere fra Balisac?
- Ikke mer enn fire. - Fire? Fortell mer.
- Vil du ikke høre om Marie? - Ja, det er sant... Jo visst!
- Fortell om Marie. - Hun er nydelig!
- Hun prater vel nå? - Hun gjentar alt man sier.
På sin måte. Hun er morsom.
Hvis hun hører en hane eller et bilhorn, peker hun sånn og sier:
"Hørte du musikken, Nanou?" Hun kaller meg Nanou.
Hun er herlig...
Har hun virkelig besvimt?
Ekteparet Balion skal sannelig få med meg å gjøre!
Pass deg. De vet mye.
Og Balion er den eneste som kjenner til hvor eiendommens grenser går.
Drikk dette. Det er oppkvikkende.
Alle har dratt.
Du er redd, Bernard. Du er redd for at jeg skal dø.
Sludder! Du kommer ikke til å dø.
Hva? Hva ville folk si da?
Nei, Thérèse. Vi sa to etter hvert måltid.
Ja, du har rett.
- Veide du deg i morges? - Ja, jeg har gått opp to kilo.
Utmerket.
Litt til. Å gå, er den beste treningen. I kveld kommer du til å spise godt.
Skal vi gå til I'Espérance?
Det blir litt langt. En annen gang. Jeg vil heller gå hjem.
Som du vil.
Thérèse, vent til Annes bryllup er over.
Alle må se oss sammen en stund til.
- Så kan du dra. - Kan jeg dra?
Ja, jeg sa jo det.
Da drar jeg til Paris og bor på hotell eller i en leilighet.
Nei, på hotell. I alle fall til å begynne med.
Som du vil.
Er du redd for at fortauet skal ta fyr?
I Paris fins det noe som kalles askebeger...
Thérèse, jeg vil gjerne spørre deg om en ting. Jeg vil vite det...
Var det fordi du avskyr meg? Syntes du at jeg var grusom?
Det var for å få beholde all furuskogen selv, Bernard!
Det tror jeg ikke lenger.
Hvorfor gjorde du det?
Kanskje for å få se deg urolig.
Forvirret.
Nysgjerrig.
Alt jeg endelig ser nå.
Alvorlig talt... Hvorfor?
Du vet vel alltid hvorfor du gjør som du gjør?
Jeg vil ikke skjule noe for deg.
Men jeg kan ikke gi deg noen god forklaring, bare løgner.
- Du må jo ha bestemt deg en dag? - Den dagen det brant i Mano.
Den dagen var det som om det var min plikt.
Ja, en grusom plikt.
- Si hva du ville. - Jeg vet hva jeg ikke ville.
Jeg ville ikke late som om jeg var en annen og spille en rolle.
Men den Thérèse som var stolt av å gifte seg, var også meg.
- Skal du gå? - Jeg vil ikke miste toget.
Jeg forstår. Bernard?
- Ja? - Jeg vil be deg om unnskyldning.
Jeg skal hente tingene mine og hilse på Marie.
Nei, det trengs ikke. Jeg lover å ta hånd om alt.
Du kan komme i bryllup og begravelser. Dem fins det mange av.
Så...
- Er du ikke varm? - Det blir kaldt i bilen til kvelden.
- Du vil føle deg alene. - Ikke tenk på meg.
Hver generasjon har hatt sin ungkar.
Bare synd at vi ikke fikk en sønn som kan føre navnet videre.
Nei, nei, bli sittende.
- Adjø, Thérèse. - Adjø, Bernard.
Alt er allerede betalt. Regningen, mener jeg...
Oversettelse: Bente Eie www.primetext.tv